Fico, Fico! -Braulio!
Srečno novo leto! -Srečno novo leto!
Kako si? -Tudi tebi, prijatelj moj.
To je Aurora. To je poveljnik Castel in njegova ljubka žena
Maria Cristina. Kako si? -V veselje mi je.
To bo najino leto, Fico.
Pravkar sem napredoval. -Čestitam. Hvala še enkrat.
Ne zaradi tvojega brata,
ampak, ker si še vedno moj najljubši metalec.
Ne boš obžaloval. -Upam, da ne.
Če se motiš, te niti zavita žoga ne reši pred mano.
Zaplešiva. -Prav. Srečno novo leto.
Srečno novo leto.
Dame in gospodje, skoraj je že novo leto,
tukaj v El Tropicu in povsod po svetu.
Motorji že tečejo.
Odštevanje.
Pet, štiri,
tri, dve...
Srečno 1959!
Srečno novo leto vsem!
Srečno novo leto. -Novo leto, novo življenje.
Kot pravijo. -Vsekakor upam.
Dame in gospodje, predsednik Kube.
Soborci, prijatelji...
Srečno novo leto!
Na zdravje!
Zakaj si tako nesrečna?
Nisem nesrečna, le žalostna.
Ne bodi. -V moji naravi je.
Lepota je tvoja narava.
Žalost je lahko lepa. -Žalost ja, ne pa tudi potrtost.
Dame in gospodje, pomembno sporočilo.
Predsednik Batista je zapustil državo.
Odšel je za vedno.
Nazdravimo novi Kubi.
Maestro, glasba.
Dajmo, dajmo!
Proslavljajmo!
Živel Fidel Castro!
Fidel! Fidel!
Hvaležni smo bogu, za vse, kar nam je dal.
Za ljubezen, ki jo delimo, kar nikoli ne bi smeli imeti za samoumevno.
Naj bo cvetoča in dovršena,
taka, kot nam je bila dana. Amen.
Resnično srečna izgledaš. -Saj sem.
In ti?
Jaz?
Ljubim te. -In jaz tebe.
Imela sem sanje.
O čem? -Naju.
Luis je bil tam. -Kaj je rekel?
Rekel je, da je v redu.
Kaj ti misliš?
Me res ljubiš?
Kot sem rekel.
Reci mi.
Reci še enkrat. -Kot sem rekel?
Ljubim te.
9. januar Fidelov prihod v Havano.
Dobro jih poglej. So prihodnost v paradi.
Edina oseba v Havani bom, ki je dovolj nora, da jim obrne hrbet.
Prosim te.
Kukal bom v odsevu.
Ko bodo vsi gledali lepoto Godive, bom jaz usmeril pogled stran.
Poglej, kako so vsi srečni.
Vsi so videti srečni med srečo.
Le trpljenje jih naredi drugačne.
V celice moram. -Celice? Katere celice?
V celicah imam prijatelja. -Mirno!
Ko ti pristopa nadrejeni častnik,
se postaviš v položaj mirno. Jasno?
Da, tovariš. -Voljno.
Govoriti moram s teboj.
Kaj je narobe s tabo? Ves čas si bil tu,
pa nisi ne poklical, niti obiskal družine.
Kaj potrebuješ? -Kaj potrebujem?
Kaj? Se te ne smem dotakniti?
Castel je tukaj. V celicah je. Videti ga moram.
Tukaj ni celic, Fico. Samo kletka.
Odpelji me k njemu.
Ne zajebavaj se! Odpelji me takoj k njemu.
Kot želiš.
Braulio! Braulio!
Braulio!
Pridi sem. Pridi sem.
Fico, Fico. Vidiš?
Zdaj ne izgledaš tako žilav.
V redu je. V redu je. Tukaj sem. V redu je.
V redu je. -Spravi me od tod.
Spravi me ven. -Spravil te bom od tod.
Nisem
žival.
Zaslužim primerno ječo.
Vi ste jo zgradili, ne mi.
Poslušaj me. Nisem nedolžen. Prav?
Vendar nisem nikoli nikogar ubil.
Ne, le rad si ljudem jemal oči,
jim pulil zobe in nohte, potem pa scal po njih.
Rešil ti je življenje! -Da mu lahko dolguješ uslugo.
To je laž! Veš to!
Laž je. -V redu, poskrbel bom za to.
Poglej me.
Poglej me. Poskrbel bom za to.
Zaupam ti.
Vrni se.
Pridi. Zdaj te bo sprejel.
Torej si ti plesalec.
Che, prišel sem pros...
Ime mi je komandant Guevara.
Za svoje tovariše sem Che. Kaj lahko storim zate?
Brat vam je omenil mojega prijatelja, poveljnika Castela.
Bivši poveljnik. Kaj je z njim?
Zaprt je tu. -Nič več.
Je bil izpuščen?
Nekako. -Kako to mislite?
Veste, kaj je Rochefoucauld rekel o življenju?
"Z dvema dejstvoma v življenju se ne moremo soočiti:
S soncem in smrtjo."
Tu damo ljudem možnost, da se soočijo z obema.
Zgodaj zjutraj smo ustrelili tvojega prijatelja.
Zakaj se obremenjuješ s takim izmečkom?
Zakaj?
Pojdi v svoj kabaret in zabavaj bogate.
Gremo, Fico.
Pojdi.
Počakajte! Počakajte!
Preveč vojaško je.
Dobro, dekleta. Znebite se pušk.
Zdaj pa zelo, zelo nevojaško. -Glasba!
Prenehajte z glasbo!
Prenehajte s to glasbo!
Kdo si ti?
Jaz sem Zoraida Munoz, delegatka za glasbeno združenje.
S kakšnim pooblastilom prideš in ustaviš moje vaje?
Vlada mi je dala pooblastilo.
Vi ste lastnik tega kabareta, vendar smo mi orkestra.
Kaj res? -Res.
Če rečem orkestru, da ne igra, ne sme igrati.
Je to res?
Fico, v združenju smo. Oni nadzorujejo združenje.
Razumem. In s kakšno osnovo pridete in ustavite mojo predstavo.
Ne moreš več uporabljati saksofona v orkestru.
Kaj?
Saksofon je instrument imperialistov.
Saksofon je izumil mož po imenu Sax iz Belgije!
Sploh veš, kaj belgijski imperialisti počnejo v Kongu?
Kup morilcev so. -Kaj ne poveš.
Ja, povem.
In pravim, če hočeš, da bo orkester igral,
bo moral brez saksofona.
Drugače bom prekinila predstavo.
Kaj ni tu veliko uporniških borcev?
Kaj ni tu veliko vojakov?
Potem mora vsak pokazati disciplino, utihniti
in me poslušati!
Odlična predstava! -Kaj je narobe z njo?
Kaj je narobe z njo? Razen dejstva,
da so mi pred dvema dnevoma usmrtili prijatelja brez sojenja?
In zdaj pretijo, da bodo zaprli klub, ker ne smemo uporabljati saksofonov
v orkestru. Saksofonov!
Razen tega?
Kaj pa golobe?
Golobi. Nikoli nisi delal z golobi.
Gvano.
Vsaj z Meyerjem Lansky podobnimi se nam ni treba več ukvarjati.
Mogoče s hujšimi. -Na svobodno Kubo.
Kaj bomo zdaj?
Pojdimo v Hernando.
Skrivališče Hernando. To se pa res sliši razumno.
Že grem... Odhajam,
kar v prevodu pomeni, da ne grem.
Pleši z menoj.
Kaj je narobe?
Kaj se dogaja?
Fidel je.
Videl sem ga nekoč nastopati z golobi.
Greva tja. Rada bi ga spoznala.
Zgodaj je še za to.
Nekaj mu moram povedati. Rada bi govorila z njim.
Bi me prosim peljal? -Kaj?
Nekaj mu moram povedati. Bi me prosim peljal?
Ne.
Potem grem sama.
Fidel naju je povabil na zajtrk. -Tebe je povabil, ne mene.
Mislim, da ni primerno, da ga zavrnem.
Mislim, da ni primerno, da te čakam.
Si ljubosumen?
Na glavnega cirkusanta? Ne poznaš me.
Mislila sem, da nikoli ne plačuješ. -Slej ko prej se plača.
Cecilia? -Kaj je, dragi?
Je bil Ricardo pri vratih?
Ne, ne. Zmotili so se pri hiši.
Aurora, ali naj rečem tovarišica?
Fidel pošilja svoje pozdrave in občudovanje,
ter obžaluje, da ni mogel biti tu, da te osebno sprejme.
Poslal je mene, da ti ponudim nekaj zelo pomembnega.
Dobre in slabe novice. -Nekdo, ki ga poznam?
Nekdo, ki ga ne poznaš.
Aurora Bernal de Fellove, vdova mučenika revolucije
Luisa Fellove, ki je bil ubit med masakrom na Humboldtski ulici,
po tem, ko se je junaško izkazal med napadom na predsedniško palačo.
Tovarišica Aurora je bila imenovana za revolucijsko vdovo leta.
Dobre pisce imajo tu. Vdova revolucije.
Pomeni to, da je bila formalno poročena z revolucijo
in je zdaj formalna revolucija mrtva...
Se je tudi to zgodilo letos?
In članek. Še jaz bi lahko napisal bolje.
Toda,
res pa namiguje...
Dobro poslušaj. Vesela vdova revolucije.
Nekaj pesmi. Malce plesa.
Zelo dober muzikal bi lahko uprizoril v Ficovi palači.
Rad bi bil producent, če lahko.
Grem pogledat, če lahko dobim pravice za uprizoritev.
Prosim? -Zdravo, Fico.
Nisi me klical. -Delo sem imel.
Kar izginil si. Pogrešam te.
Delo imam.
Si bral časopise? Ni krasno?
Ja, vesel sem zate.
Luis bi bil tako ponosen. -Tako je.
Kličem te, da te povabim na manjšo proslavo, ki bo v mojo čast.
Bi prosim prišel?
Mogoče kdaj drugič. Poslušaj, iti moram.
Prav. Prosim, pokliči me.
Ljubim te.
Spet težave.
Kaj lahko storim zate? -Zapiramo kabaret zaradi hazarda.
Hazarda? -Nezakonitega hazarda.
Kakšnega nezakonitega hazarda?
Ujeli smo dva pomočnika, ki sta kartala.
In to je nezakonito? -Še huje od tega je.
Nevarno odvračanje množic je.
"Opij za ljudstvo", je rekel Marx.
Mislil sem, da je rekel, da je religija opij za ljudstvo.
Tudi to je rekel. -Karl ali Groucho?
Prenehaj s sranjem. -Prav tako nelegalen hazard.
Revolucionarna vlada bo odločila kako, kdaj in če
bo ta lokal še kdaj obratoval.
Pesjan! Kako si dovoliš?
Umetnik sem!
Prekleta pizda!
Enako.
Pozdravljen, moj junaški nečak. -Si pozabil?
Prekleto vesel sem, da te vidim.
Mojbog.
Ni ga čez stari gramofon.
Ravno hotel sem na svoj obhod. Najprej bova pa nekaj spila.
Potem greva na sprehod, pogovor,
cigaro, kasneje pa
bova jedla.
Ricardito.
Kaj ni to prekrasno?
Še vedno je mlad,
vendar obetajoč.
V trenutku, ko umrem,
bo vse to tvoje.
Ne, ne bo. -Bo, vendar po moji smrti.
Ne razumeš. Revoluciji pripada.
Revolucija bo minila. Verjemi mi.
Vse sem že videl.
Menocal, Machado, Batiste.
Kje so zdaj?
Ni jih več.
Tudi Fidela Castra ne bo več.
Vendar zemlja...
Zemlja je večna.
Fidel Castro me je osebno poslal, da prevzamem lastništvo nad to zemljo.
O čem pa govoriš? -Tu sem, da te razlastim.
Bi mi to ponovil, prosim?
Ta kmetija je zdaj državna last.
Prišel sem te uradno obvestiti, da moraš takoj oditi.
Kaj si mi pravkar rekel, nečak?
Krščenec.
Moja kri.
Kako si drzneš priti v mojo hiši in reči, da grem ven.
Ne poznaš sramu?
Res misliš, da bom zapustil svojo hišo in svojo zemljo?
Pretrdo sem garal na tej zemlji,
da bi dopustil fidelistu, da mi jo vzame!
Razumeti moraš, da je zdaj to prihodnost.
Prihodnost? -Ja, prihodnost.
Poščijem se na tvojo prihodnost! Pljunem na tvojo prihodnost!
Naj mi jo poskusijo vzeti! Naj kar poskusijo!
Pomiri se. -Kje je tvoj čut za...?
Kje je tvoj čut za... -Si v redu?
...za družino?
Na pomoč! Pomagajte!
Dvigni glavo.
Pomagajte mi! Pomagajte!
Zdravo, oče. -Pozdravljen, sin.
Kako lepo je to slišati.
Nihče ne pride pozdravit te dni,
le posloviti se.
Tako žal mi je. -Ja, no...
Moj brat počiva v miru, Ricardo pa mora na žalost
živeti s posledicami svojih dejanj.
In to je zelo žalostno.
Toda...
Rad bi govoril o tebi.
Se spomniš, ko si govoril o demonih v templju? -Ja.
No, samozvani Jezus je tu,
s svojim bičem. -Vem.
Federico.
Tvojo mati in mene
skrbi zate.
In misliva, da bi moral zapustiti državo.
Moj prostor je tu, ob vama. -Poslušaj me.
Ne, ne bom odšel, če ne gresta z mano.
Poslušaj me.
V življenju moraš vedeti, kdaj priti,
vedeti pa moraš tudi, kdaj oditi.
In oditi bi moral tja, kjer se lahko svobodno izražaš,
ne kot tu.
In to bo napolnilo najini srci z upanjem.
Dobro boš, Fico. Dobro boš.
Zelo malo sem ti zapustil, sin moj.
Kako mi lahko to rečeš?
Dal si mi bogastvo sebe kot primer. Več ne potrebujem.
Zapomni si, da je prihodnost naše družine v tebi.
Veš,
na Kubi smo imeli vedno v izobilju svetlobe.
Vendar
nikoli še nismo imeli teme ob poldnevu.
Moj ponos si in moja sreča.
Naredil bom nekaj, kar sem ti vedno, ko si bil še deček.
To.
Ničesar ni notri, kaj? -Žal mi je.
Žal mi je.
Kako si mogel? Poglej me!
Kaj je postalo iz tebe, Ricardo?
Izdal si svojo domovino
in osramotil svojo družino.
Izgubljen si, sin moj.
Resnično si.
Želim si, da bi se lahko vrnil nazaj na začetek.
Obožujem začetke. -Zakaj to?
Nič se še ni zgodilo in vse polno je še pričakovanja
in optimizma.
Kaj pa konec? -Ne reče se mu konec kar tako.
Sovražim konce.
Razen seveda, če je konec tvoj začetek.
Kar naredi tvoj začetek konec. V tem primeru bi oboževal konec.
Kje smo zdaj?
Če ne veš kje si, potem si na sredini.
O tem ni dvoma.
Nazaj? Niti koraka, niti za trenutek!
Volitve? Zakaj? Ljudje so že izbrali. -Fidel Castro.
Pa je šel moj glas.
Prijatelji, pomembno obvestilo imam.
Ni sladice.
Omejevanje obrokov.
Te moti? -Ne.
Zdaj pa nekaj jedrnatih besed, od moža brez imena.
Jedrnat bom.
Dame in gospodje,
naš Federico Fellove odhaja za vedno.
Kot pisatelj naglašam besedo "dobro", ker mislim, da bo dobro zanj.
Pa tudi za nas.
Fico odhaja v New York.
Zabaviščno prestolnico,
kjer bom tudi jaz na koncu pristal.
Fico, vem, da nas boš tam pričakal odprtih rok,
kot že tolikokrat v preteklosti.
Dame in gospodje,
pisatelj je prvič ostal brez besed.
Izvlekel te bom.
Rad bi nekaj povedal. -Izvoli.
Želel sem reči,
da so mi ti trenutki tukaj veliko pomenili.
Večno jih bom hranil v spominu.
Večno, je zelo dolgo, Fico.
V redu je, z menoj je.
Bi rad kaj spil? -Ne, kasneje vozim.
Prišel si s taksijem. -Taksi vozim.
Zelo smešno. -Kot večina stvari te dni.
Na samem moram govoriti s teboj.
Prav.
Izstopno vizo imam. Odhajam. -Kaj si rekel?
Slišala si, kaj sem rekel. Zapuščam državo.
Želim, da greš z mano. -Kam?
Kamorkoli, razen tu. Ni pomembno. Lahko začneva na novo.
Fico, dolžnost do svoje domovine imam.
Za to je Luis umrl. -Luis...
Luis je umrl za Kubo. Ne za Fidela.
Prvič v življenju
čutim, da sem del nečesa pomembnega.
Čutim, da lahko kaj spremenim.
Borimo se za pravično stvar.
Na krut in nedemokratičen način.
Najprej je treba izvesti reforme. Demokracija bo prišla kasneje.
Zakaj ne ravno obratno? -Ne bom se prepirala s tabo. Ne s tabo.
Zakaj nam ne daš priložnosti?
Nam? Kot nama, ali nam, kot tebi in tvojemu slavnemu kultu?
Ne bodi jezen name. -Ne, jeza bi bila preveč preprosta.
Vedeti moraš, da te ljubim.
To je zapleteni del.
Oprostite, gospa Fellove, komandant Guevara
in sovjetski ambasador vas želita videti.
Videti je, da je nujno.
Prosim te, ostani. -Zakaj moraš iti?
Prosim te.
Gospa Fellove, to je sovjetski ambasador.
To je vse, kar boš kdaj dobil.
Kaj? -Ni sestavni del dogovora?
Greva. Greva.
Kaj pa počneš?
V sramoto me spravljaš. -To srečanje je sramota.
Roke stran od mene! -Pomiri se.
Bi rad kaj povedal?
Tovariš, plesišče je tvoje.
Za Luisa Fellove,
ki je umrl za sanje.
Sanje o pluralistični in demokratični Kubi.
Živela svobodna Kuba.
Greva.
Živela svobodna Kuba.
Fico, počakaj! Ne morem oditi.
Morava oditi, preden bo prepozno.
Poskušaj razumeti. -Poskušam naj razumeti?
Razumem, vendar sem brez tebe izgubljen.
To je pomembneje od naju. -Nič ni pomembneje od naju.
Poslušaj me.
Kaj ne vidiš, kaj se dogaja?
Izkoriščajo te. Si to želiš?
Želiš, da ti vse življenje govorijo, kaj narediti in misliti?
Ker temu ni konca.
To je blaznost.
Več zaslužiš. Oba si zasluživa več.
Če ostaneš, tvoje življenje ne bo več tvoje.
Prosim te,
pridi z menoj.
Prosim te.
Sva vse, kar je ostalo od naše družine.
Čez čas boš razumel. -Ni več časa.
Tu je tvoja izstopna viza.
Odhajam jutri ob 17h.
Pozdravljam vas, v imenu našega vodje in vseh komunistov Kube. Dobrodošli.
Dobrodošli.
Federico mlajši.
Želim, da imaš to.
Potreboval jo boš na dan,
ko se preostanek naše družine spet združi.
Ne skrbi za naju z mamo, ker bova natanko tu.
Močna človeka sva.
Natanko tu bova
in čakala bova nate,
da skupaj večerjamo.
Kar pa je zelo pomembno,
ob 18h. Prav?
Natanko. -Niti minuto kasneje.
To je moj fant.
Izvoli.
Ja, tako. Naj vidim.
Vidiš, pristaja ti, kot je tvojemu očetu.
Se hecaš? Mnogo bolje.
Poglej ga vendar.
Poslal bom pote takoj, ko bo mogoče.
Pohiti.
Je že dobro. Dobro je.
Bog te blagoslovi.
Iti moram. -Prav.
Tukaj bomo.
Naslednji!
Kaj je v kovčku? -Samo tisto, kar potrebujem.
Odpri ga.
Mož z okusom.
Kaj je to? -Družinski filmi.
Posnel sem jih s kamero. -Odpri.
Rad bi fotografiral napačno ameriško življenje.
Razširi roke.
Izprazni žepe.
Prstan in uro. Snemi ju.
Daj ju sem.
Gospod!
Noter.
Snemi jo.
Ta ura je pripadala mojemu očetu. -"Pripadala", je pravilno.
Noter.
Kaj je to?
Spominek.
Tvoje navade so čudne.
Niti odšel še nisi, pa že prenašaš spominke.
Lahko ga vzameš s seboj.
Lahko greš.
Naslednji!
Jaz sem Willis Conover, glas Amerike,
prinašam pa vam glasbo svobode. Za vse izgubljence zunaj
je tu kralj saksofona. Coleman Hawkins z "Limb jazz".
Kdo je? -Sobna postrežba.
Kdaj si odšel?
Rajši vprašaj, kdaj sem ušel.
Semantika, prijatelj moj, določi izrazu pomen.
Vesel sem, da te vidim.
Lahko le pomeni, da si osamljen. -Osamljen je geslo.
Ko je človek zares osamljen, je tudi mrčes na svetilki dobra družba.
Pravzaprav sem pod krinko izgnanca.
Tvoje izražanje je kar dobro.
Še vedno sem na Kubi. -Kje pa misliš da sem jaz, Jerseyju?
Joe DiMaggio. -Minnie Minoso.
Osredotoči pogled. -Malce akcije.
Kam greva? -Ell Dragoon Rojo.
V kubansko-kitajsko restavracijo, pa ni ne eno ne drugo.
So pa pod iluzijo, da sem pisatelj.
Gospa!
O, gospa!
Kaj bi radi danes?
Svoje običajno, prosim. Beluga kaviar za začetek.
Fazana, mariniranega z vinom Sauternes.
Fige za desert in steklenico ohlajenega Veuve Clicquota
ne skoraj zamrznjenega, prosim.
Cvrt riž z bananami za dva. -Ja, posebno.
Naj bo hitro, ker nisva jedla že od revolucije.
Si vedela, da je Kuba pol bela,
pol črna in pol kitajska?
To so tri polovice.
Te dni prihaja vse v trojicah, še polovice.
Katera polovica si ti? -Pol lastnica.
Moral bi biti komedijant. -Lahko te še držim za besedo.
Ne morem ti pomagati. Sem le bivši lastnik kabareta.
Včasih lastnik kabareta, vedno lastnik kabareta.
Ali pa je: Enkrat bivši lastnik kabareta,
vedno bivši lastnik kabareta?
Vzemi si odmor, Fico. Čas za trpljenje.
Hvala.
-Fico, razmišljal sem.
Veš,
moti me, da vidim tebe, Ficota Fellove, delati v kuhinji.
Neumnost. Kot sem ti rekel, cenim delo.
Kakorkoli, razmišljal sem,
kaj če postavim piano v kavarno?
Bi te zanimalo, da bi...?
Na žalost bi plačilo ostalo enako.
Vendar z napitninami. -Karkoli potrebuješ.
Hvaležen sem ti.
Vendar bi obdržal tudi to delo. Rabim dodaten denar, da pripeljem družino.
Zmenjeno. -Zmenjeno.
Na svobodno Kubo.
Sedanjost v kateri živiš
je tako tanka, da jo lahko potisneš pod vrati.
Problem z izgnanstvom je, da je vedno izgnanstvo.
Imam rešitev.
Ta bakla prelepe dame je Aladinova svetilka.
Aladinova svetilka. In uslišala ti bo katerokoli željo.
Želim si, da bi ponovno živel. -Lahko, če začneš.
Bi delal zame?
Zastonj pijače?
Zmenjeno.
Gospoda, čas je za trpljenje.
Vrata so bila odprta.
Veste, v New Yorku mi je najbolj dopadljivo to,
da vedno naletiš na stare prijatelje.
Veš, zakaj smo bili prijatelji?
Ker ne verjamemo v naključja.
Prisedi, prosim.
Lahko gledaš name, kot na sovražnika,
vendar sem te imel jaz vedno za prijatelja, Federico.
Velikokrat sem izgubil potrpljenje,
nikoli pa s človekom, ki ga spoštujem in kateri enako spoštuje mene.
Kako gre, Joe? -Vznemirjeno.
Krasno.
Snemi si klobuk.
Čudovita je bila, Havana.
Morali bi vedeti, da je lomilka src.
In zdaj sva tukaj.
Deliva si usodo.
Poslušaj, dobro me poslušaj.
Nisem jaz nastavil bombe v lokal. To ni moj slog.
Prav?
Lahko prosim za jajčno kremo?
Čokoladni sirup, hladno mleko,
dolivaš in mešaš, dokler ne prestopi rob. -Ne.
In z malce ruma, kajne? -Ja, jajčno kremo.
Kako ti je ime?
Mislil sem, da nikoli ne boš vprašal.
Moja ponudba še vedno velja.
Nov klub. Las Vegas, Nevada. Brez vlage.
Ne odgovori takoj. Razmisli.
Poznaš me ob zavrnitvi.
Pusti me malce v negotovosti.
Ne stri mi srca... še.
Imaš rad jajčno kremo? -Ja, rad jo imam,
pa tudi vlaga mi ne diši preveč.
Pozdravi svojo družino.
Sestavine pa dobro poznaš.
Nalivanje je umetnost.
Čokolada gre na dno, mleko čez,
nato dolivaš naravnost dol,
potem pa okrog kozarca,
dokler ne naraste do roba.
Vedno v veselje, Lansky. Mislim, g. Meyer.
Obožujem vašo uglajenost.
Odhajam, Fico. Lahko noč. -Prav. Lepo se imej.
Ključi so zadaj. Lepo se imej.
Lahko noč, ga. Calabash, kjerkoli že si.
Gospoda, ne zažgita lokala.
Si imel kdaj občutek, da želiš oditi?
Si imel kdaj občutek, da želiš ostati?
Oditi. Ostati. Oditi. Ostati.
Oditi bo, kajne?
Gospa, me veseli.
Prenesi pozdrave golobom.
Zakaj si tu? -Tu sem
z našo delegacijo za Združene narode.
Imaš čas za kavo?
Žal mi je, da si odšel.
V Havani ni ostalo ničesar zame. -Ja, vem.
Izgubil si svoj klub. -Nisem mislil tega.
Zveniš potrto. -Niti ne.
Nimam denarja,
vendar čutim,
da sem vreden več, kot kdajkoli.
Bi pomagalo, če rečem, da mi je žal? -Ne, niti ne.
Vsaj razumeti me skušaj.
Razumel sem več, kot si lahko razložila.
Zakaj se ne vrneš z mano nazaj na Kubo?
Ker je nevarno za mojo dušo.
Vidim, da še vedno ne verjameš v ideale.
Nimam dolžnosti do izgubljenih idealov.
Vendar imam dolžnost do izgubljenega mesta.
In to je moj ideal. In moje breme.
Potem me vsaj ne sovraži, prosim. -Nikoli te ne bom sovražil.
Vedno te bom ljubil.
Zakaj me ne moreš ljubiti tam? -Ker je previsoka cena.
Bodi dobro.
Nehaj jokati.
Vedno me lahko ljubiš tukaj.
Zapomni si to.
Tako lepa si.
Odkritosrčen človek sem,
iz dežele, kjer palmova drevesa rastejo.
In preden me smrt vzame,
želim izpustiti pesmi svoje duše.
Prihajam od vsepovsod.
In vsepovsod grem.
Sem umetnost med umetninami,
med gorami
gora sem.
Vse prekrasno je in zvesto,
vse glasba je in boj.
In vse, kot diamant,
je oglje, preden zasije.
S siromaštvom sveta
želim zavreči svojo usodo.
Majhen potoček v gorah,
razveseli me bolj kot ocean.
Želim, ko umrem,
dostojanstveno, vendar brez gospodarja,
na grobu svojem šopek cvetja
in moje domovine zastavo.
Gojim belo cvetlico, julija enako kot avgusta,
za dragega prijatelja, ki ponudil mi je svojo roko iskreno.
Za krutega, ki iztrgal mi je srce za katerega sem živel,
ne gojim trnja ne osata,
le belo cvetlico.
Kuba moja prekrasna,
vedno se te bom spominjal.
Kuba moja prekrasna,
vedno se te bom spominjal.
Rad bi te videl tako,
kot prvič, ko sem te ugledal.
Kuba moja prekrasna,
vedno se te bom spominjal.
15 mesecev kasneje
je bil Ficov El Tropico v New Yorku odprt za javnost
ob 18h in niti minuto kasneje.
Prevod: ZoMk